ПЕРШЕ ЧЕРГУВАННЯ І АНТИПРИГАРНЕ ПОКРИТТЯ

- Це ваше перше самостійне чергування? 
- Так, професор, - відповів Забаровский, чекаючи якогось напуття або поради, на що слід покладатися в самостійній роботі. Але професор Хейль мовчки переглядав останні показники пацієнта № 387 з планети «Феррада» з року 1352 земного літочислення. Останні три доби цей пацієнт був нестабільний, кровообіг цього гуманоїда ніяк не хотів міняти свій напрям в потрібному руслі, і професорові доводилося, робляти ін'єкції в нервову систему, вручну припікати кровотечі, які виникали то тут, то там, самому контролювати дози переливання крові і стежити за багатьма процесами одночасно. На питання Забаровского, чому він не доручить припікання і контроль дозування роботові, той відповів:
 - Робот недбалий.
Що дуже здивувало Забаровского, оскільки він сам був прекрасним фахівцем з налаштування і корекції роботи медичного устаткування, а вже про професора Хейля взагалі ходили легенди. Говорили, що у нього є здібності до усього, він усе може і уміє. Звичайно, Забаровский думав, що чутки занадто перебільшені, але судити було ще рано, сам він мав за спиною тільки закінчену освіту і чотири чергування під наглядом старших колег. Налаштування робота операційної системи для професора має бути  дрібничкою. Проте велику частину, а іноді, усю роботу Хейль робив сам. Спостерігаючи за ним ці останні три дні, Забаровский відмітив, що при усій швидкодії професор працював  методично, спокійно. Не холоднокровно, а саме спокійно.
- Я думаю, тепер усе буде в порядку. Якщо що, будіть мене, - сказав хрипким голосом Хейль, стомлено потираючи очі і позіхаючи в увесь рот. Прямуючи до виходу з ординаторської, він зупинився, і коли Забаровский подумав, що ось зараз він дасть йому напуття, професор запитав:
- А як вас звуть? 
- Андрій, - із здивуванням в голосі, неначе не був до кінця упевнений, відповів Забаровский. Професор кивнув головою і пішов. 
«Нарешті, ніякого контролю і мільйон можливостей проявити себе. Аби лише справа попалася гідна» - думалося Андрію, коли він зручніше влаштовувався в професорському кріслі. - «Вже тепер я його точно здивую». - З моменту прибуття на цю станцію Андрій працював чітко, швидко, з великою віддачею і деяким франтівством, ось, мовляв, дивіться, як я умію, і це я, недосвідчений новачок, що тільки випурхнув з університету, але Хейля, здавалося, нічим не здивувати. Він взагалі не робив ніяких зауважень, не хвалив, сприймав усі дії Андрія природно, спокійно. І це дратувало.
- Увага! Станція АР 312, прийом! Станція АР 312, прийом! - виклик по радіо перервав мріяння Андрія. Від несподіванки він підскочив, потім сів, потім знову встав. Потім зміркував натиснути кнопку прийому, 
- Так, альо, тобто, прийом! Прийом! Станція АР 312 слухає. 
- Виклик в систему Лебедя. Орбіта планети Макрос. Відправні дані: точка відправлення теперішнє 13.04.2256 р. Точка прибуття 18.08.2014; 8 годин 32 хвилини; візьмете пацієнта на орбіті із станції Адапта. Симптоми: пацієнт гуманоїд класифікації ЦЕАР, став рідиною, життєві показники не відомі. Як зрозуміли? Прийом!
- Вас зрозумів. Комутатор вас зрозумів. Виклик прийняв. 
Життєві показники не відомі. Означає швидку викликав не медичний працівник і допомога не надавалася, а ще це означає швидка смерть без апарату життєзабезпечення. Андрій, поспішно натиснув на моніторі ввідні відправки, натиснув комп'ютерну перевірку правильності ввідних, які записалися автоматично при виклику комутатора, все-таки людський чинник потрібно виключити. Швидким кроком попрямував до шлюзу прийому на борт, там зафіксувався в кріслі, дав команду: «Старт – автопілоту», і через 4 хвилини прискорення і тряски та гальмування, станція з’явилася на орбіті планети Макрос в потрібному часі. Запит стикування із станцією Адапта, стикування це ще чотири хвилини, і нарешті, на борт ввезли в пересувній ванні для хімічних розчинів хворого, схожого на зелено-сіру рідину. У цій рідині, в районі голови, плавали очі, схожі на темно-фіолетового кольору сливи, а контури внутрішніх органів були нечіткими, як димовий нарис. Хворий був без свідомості, Андрій негайно опустив у ванну, в цю рідину-хворого датчики від робота підтримки життя. Робот показав показники стану хворого на даний момен і щохвилинні зміни. Андрій транспортував пацієнта в реанімацію. Він не розгубився, хворого цієї расової класифікації він знав відмінно. І вирішив, що в нинішньому стані, його треба було лікувати, провівши аналіз вірусного зараження і хімічного. Після необхідних аналізів комп'ютер видав діагноз - хімічне зараження складової тканини тіла і видав на монітор формулу цієї самої хімічної складової. Червоним світилася частина ряду, який система визначила, як чужу складову і тут же видала декілька варіантів способів лікування. Андрій вибрав третій варіант медикаментозного втручання, грунтуючись на тому, скільки часу пройшло з моменту зараження. Розрахувавши дозування, запрограмував комп'ютер на системне введення ліків і преспокойненько сів в крісло, маючи намір, попиваючи чай, стежити за станом через монітор. - «Спритність рук і ніякого обману». - Самовдоволення перервав сигнал тривоги. Монітор подавав сигнал, що хворий помирає. Забаровский кинувся до ванни з пацієнтом і негайно ввів препарати підтримки серця, і дав відбій своїм призначенням. Показники стабілізувалися. - «Трясця. У чому справа? Діагностика показує, я правий. Особиста непереносимість ліків?» - Андрій перевів систему в режим консультації з довідковою медичною енциклопедією, в яку вносилися усі способи лікування і неординарні випадки. - «Напевно має бути і наш випадок». - На запит система видала потрібну інформацію, але сталася заковика. Симптоми алергічної  реакції не співпали ні по одному показнику. Андрій уточнив расову приналежність пацієнта і ввів додатково умови проживання. Все одно. Збігів немає. Під грудьми засмоктало. - «Невже мені доведеться йти по допомогу до професора в мій перший же випадок? До цього мовчазного хом'яка? Ні. Потрібно зв'язатися з іншими станціями. Краще спочатку звернеться до чужих, а потім якщо глухо…» - У Андрія в голові вже виникла картинка, що він, як побитий собака прийде до Хейля, а той, як завжди, не роблячи ніяких зауважень, візьме справу у свої руки, а його відсуне на задній план, немов робота.
- Увага! Станція швидкої медичної допомоги АР 312 викликає на зв'язок усі мед-станції, які мене чують! Прийом! - на зв'язок вийшли три станції. На одній з них, найвіддаленіші, відгукнувся колишній однокурсник Забаровского, Мідчел. В університеті, Мідчел славився тим, що міг переплутати порядок дій при складних операціях і його не виключили тільки тому, що якимось дивом, йому вдавалося дуже точно ставити діагноз.
- О, привіт Забаровский! Як там робота зa легендою?
- Ніяк. Слухай, Мідчел, у вас немає у ваших особистих архівах інформації про лікування гуманоїдів з планети Макрос система Лебідь класифікації ЦЕАР?
 - Щось було, зараз знайду. А що у тебе?
- Пацієнт придбав рідку форму, не можливість прийняти первинний стан з-за хімічного зараження складової клітини.
- У нас був такий випадок два місяці тому, - радісно, майже із захватом повідомив Мідчел. - Ми майже впоралися з цим.
- Що означає майже? 
- Пацієнт помер, якраз тоді, коли ми вже зрозуміли, що робити і збиралися вводити сироватку. Загалом, не встигли. Ось, дані висилаю. 
- Спасибі, Мідчел, я твій боржник. 
- Та нема за що. До зв'язку. - І зв'язок відключився. З двох інших станцій Д18 і ЛАК 32 теж прислали дані схожих випадків. Прочитавши спочатку те, що прислав Мідчел, Андрій розгубився. У історії лікування було вказано, що пацієнт так само відреагував на стандартне лікування. Після додаткових аналізів лікарі станції дійшли висновку, що з маленьким доповненням стандартного лікування треба спочатку спровокувати у хворого появу на усьому шкірному покриві жовтого слизу, тіло набуває первинної форми, а ось як лікувати жовтий слиз, вони здогадалися, тільки спровокувавши його і провівши аналіз цього самого слизу. Але коли був приготований склад ліків від слизу, було пізно, хворий помер. - «Чортова бабця! Так ще і не відомо, чи допоможуть ліки від слизу». - Станція Д18 прислала такі самі показання до лікування, але з поправкою: введення препарату від жовтого слизу, призводить до неконтрольованих рухів кінцівок. Нервова система ушкоджується. - «Так що ж це виходить, щоб вилікувати його від нинішнього стану, мені треба покалічити його ще сильніше? Це ж середньовіччя якесь. І найбезглуздіше з усього цього, що вони там, на Д18 зробили це абсолютно усвідомлено, передбачаючи наслідки». - Інформація із станції ЛАК 32 була більш об’ємною. Андрій пропустив відому йому стадію і прочитав, що вони не просунулася далі за традиційне лікування, тому їх пацієнт так і залишився в рідкому стані, і знаходиться так і понині з підтримкою життєвих показників і реанімацією кожні чотири тижні. - «Загалом, нічого істотного зробити не можна. Так що ж, не діяти? Що б на моєму місці зробив Хейль»?
Андрій швидко проглянув особисті внесення в медичну енциклопедію професора Хейля. Співпадінь не було. – «Значить такий випадок йому не траплявся. Якби я вилікував цього паціента, то заткнув би за пояс навіть таке світило. Гаразд, мріяння убік. Проведемо розслідування. Де він жив, умови, середовище впливу, подібні випадки в історії і т. д». - Пройшло ще вісім годин, після вивчання такої кількості інформації і випитої кави голова пульсувала, роздратування перевищило шкалу кровоносного тиску. Андрій проглянув свої замітки і побудовані ним таблиці передбачуваних дій і їх наслідків і зрозумів, що не може в цьому усьому розібратися. Нитка взаємодій хімічних складових на організм такого типу вже ні про що йому не говорили. Логіки вже не непроглядалося. Він опустився на спинку крісла, закрив очі, давши їм трохи відпочити, потім розплющив очі і зібрався було йти будити професора, як раптом звернув увагу на прислані дані із станцій. За цими даними виходило, що станція ЛАК 32 провела лікування саме нервової системи, після чого з'явився жовтий слиз, а ще після цього, щоб уникнути смертельного результату, вони ввели хворого в стан коми, і в цьому стані на протязі доби він знову став рідкою безформною масою. З яких причин - невідомо. - «Значить, ось ці дані первинні. Я спочатку я звернув увагу на те, що прислав Мідчел. Дата говорить, що його дані первинні. Видно якийсь йолоп, можливо, сам Мідчел вніс дату часу, з якого вони лікували хворого, без позначок теперішнього часу. От гад! І я разом з ним, йолоп! Я пропустив шматок, перейшовши до того, що після слизу. А тут говоритися, що жовтий слиз не проблема. Але все одно, виходить замкнене коло. Навіть здолавши ушкодження нервової системи, ми повертаємося до рідкого стану і реанімацією кожні чотири тижні». - Андрій рішуче натиснув кнопку виклику по радіо професора.
- Так, я слухаю, - сонним ще охриплим голосом відповів Хейль.
- Даруйте, професор що буджу, але у мене тут випадок, який я не можу сам вирішити.
 - Нічого, я вже не сплю. Що сталося?
Андрій швидко переказав ситуацію. 
- Пришліть мені хімічний ряд діагностики. Найперший, який ви зробили.
Андрій швидко послав дані зі свого монітора на монітор професора в його каюту. Довгі шість хвилин мовчання і відчуття провини, здавалося, зрадницьки танцюють канкан в голові Андрія. Рівний і чіткий голос Хейля перервав цей бісівський танок:
- Зваріть пацієнта.
- Що? - в нерозумінні перепитав Андрій.
- Не помішуючи, не накриваючи кришкою, і кип'ятіть… - маленька пауза, судячи з усього, він щось обчислював, - три хвилини. - Ствердним тоном вимовив, нарешті, він.
- Ви що знущаєтеся?
- Чортів телепень, робіть, що вам кажуть. Скільки часу пропало даремно. Я зараз прийду і допоможу вам. - Андрій від здивування і розгубленості сидів нерухомо в кріслі і просто кліпав очима, намагався зміркувати, чи правда те, що він тільки що почув. Чи у нього від перенапруження і недосипу слухові галюцинації. Через дві хвилини увійшов Хейль і волочив за собою з гуркотом здоровенну каструлю.
- Професоре, ви мене, звичайно, вибачте, але це ж формене шаманство якесь, - з обуренням і майже сльозами в очах сказав Андрій.
- Скажіть спасибі, що я не примушую вас танцювати дикі, ритуальні танці в голому виді навколо вогнища, за втрачений час, - спокійно відповів Хейль, виймаючи датчики з ванни, в якій знаходився хворий.
- Це не серйозно. Ви жартуєте.
- Та вже, які жарти.
- Я не візьму на себе такої відповідальності, - категорично заявив Андрій.
- За весь час спільної роботи ви не брали на себе ні за що відповідальності. Може вже пора?
- Стривайте, весь цей час я працював. Під вашим наглядом, але працював. Ви не висловлювали ніяких зауважень.
- І не хвалив, якщо ви помітили, - усе так само із спокоєм медузи говорив він, розчищаючи поверхню нагрівальної установки для каструльки.
- Я думав, це ваша манера мовчазного схвалення.
- Ні. Я чекав вашого самостійного чергування. Як воно пройде. Саме зараз ви проявили себе. А в іншому, усе як я і припускав. Допоможіть перелити. - Хейль встав біля ванни і зібрався її підняти.
«Ну ось, він чекав від мене невдачі, і я, як на зло, проколовся,» - Андрій туго міркуючи, але механічно виконуючи команди професора, допоміг перелити і поставити каструлю з хворим на імпровізовану плиту.
- Ваша помилка в тому, що ви занадто покладаєтеся на роботів, комп'ютер, і мало на свої мізки.
- Я не згоден. Я провів ціле розслідування, проаналізував усі дані з інших станцій.
- Це ходіння по муках. І ви свідомо його почали, звернувшись спочатку до далеких джерел, а вже потім до близьких. І це, при тому, що час йшов. Це станція, може пересуватися вільно в часі і ми з нею, а для пацієнта воно йде безповоротно! - він зробив наголос на останньому слові.
- Я знаю, професор, - як побитий хлопченя, промимрив Андрій.
- Знаєте?! Так якого ж лисого ви не звернулися до мене відразу ж, як тільки прийшли в безвихідь?
- Діагностична система миттєво визначила, в чому справа, і видала варіанти лікування.
- Ви особисто проаналізували цю формулу хімічного ряду, що видала система? - Тоном доведення інформації до тупого розмовляв Хейль з Андрієм, тоді як в каструльці мирно варився хворий.
- Ні. Ця система класифікована як надійна.
- А ваші мізки як класифіковані? - не дав договорити Хейль. - Якби ви придивилися до формули, ви б побачили, що чуже в цьому ряду - вода. Ви звикли, що складова майже усього у всесвіті вода. Але це не так. Що ви знаєте про планету Макрос? Проштудіювавши цілі гори інформації, хіба ви не помітили повну відсутність вологого середовища і води в цілому на цій планеті? Що температура тіла хворого критично низька?
- Я в основному досліджував можливі обставини, які могли заподіяти такі наслідки. І видно пропустив, а в аналізі бачив тільки те, що система визнала невірним, шукав хімічну схожість.
- Відсутність допитливості перший ваш недолік. Адже ви кинулися досліджувати обставини тільки тому, що вимушені були.
 Тим часом хворий закипав, Хейль засік час кипіння, заглянув в каструльку, кивнув. По його виразу обличчя Андрій не зрозумів, схвалення це чи ні. Він не знав взагалі, чого можна чекати від такого, так би мовити, методу. Пройшли три хвилини.
 - Допоможіть зняти його з гарячого,- скомандував професор. Вони зняли каструлю з плити, і Андрій побачив усередині гуманоїда в позі людського зародка. З нього випарувалася вода, і тіло придбало форму, як на картинці з довідника. Хворий, тобто одужуючий, був гарячий і не прозорий.
- Він живий? - тихо запитав Андрій. 
- Ще б. Потрібно дати йому час прийти в себе. Залишимо його в спокої поки-що.
Доктор стомлено плюхнувся в крісло. До Андрія, як з оберемка сміття стало доходити, що він читав щось про середовище і про відсутність вологи. Але ось система визначила діагноз невірно, і його пошук лікування із самого початку пішов не в тому напрямі.
 «А всього лише і потрібно було зварити пацієнта в круту, як яйце. Хейлю одного погляду вистачило, щоб зрозуміти, в чому справа».
- Потрібно повідомити на ЛАК 32, у них теж є пацієнт в такому стані.
- Повідомите. - Андрій попрямував до монітора внесення даних в енциклопедію. На станції ЛАК 312 висвітиться усе автоматично.
- Професор, ви тепер відрахуєте мене зі своєї станції?
- Ні. За цей час я придивився до ваших недоліків, і думаю зможу з ними ужитися, а може, позбавити вас деяких з них. Йдіть, поспіть, у вас втомлений вид.
Вже в дверях Андрій почув стогони з каструльки, і оглянувшись, побачив, як рука з довгими тонкими пальцями вхопилася за край каструлі. Потім показалася голова і плечі гуманоїда. Вид у нього був сонної дитини. Хейль вийняв його, посадив на стіл і почав опитування, як той примудрився заразиться водою. Мовний адаптор запрацював і розмова між пацієнтом і лікарем пішла своєю чергою.
- Професор, а чому ми не зварили його прямо у ванні? - з цікавістю запитав Андрій. Хейль посміхнувся, 
- Потрібен був посуд з антипригарним покриттям, щоб паціент не підгорів.